<p><b>Sötét</b></p>
<p>Alkonyatkor és kora reggel nehéz észrevenni a sötét ruhás bicikliseket, illetve gyalogosokat, akik gyakran váratlanul tűnnek fel az úton. És természetesen ilyenkor a vadak is gyakrabban rohannak át az úttesten.</p>
<p><b>Eső</b></p>
<p>Az autóvezetőknek minden esetben a napszaknak, és az időjárási viszonyoknak megfelelően kell megválasztaniuk a sebességüket. Amikor például a zuhogó esőben alig lát valamit az útból, érdemes óvatosan lelassítani, és a legjobb, ha a legközelebbi parkolóban megvárja, míg egy kicsit enyhül a zuhé. A rossz látási viszonyok mellett erős esőben az út is csúszós, ilyenkor már akar egy hatvanas tempónál is megcsúszhat a kerék, illetve a tócsák megdobhatják az autót. Amennyiben ilyen helyzetbe kerül, azonnal vegye le a lábát a gázpedálról, és próbálja meg egyenesben tartani a kormányt, amíg az autó ismét nem biztos. Arra mindig figyeljen oda, hogy a tócsán csak az egyik kerékkel menjen át, hogy legyen tapadása az autónak.</p>
<p><b>Szél</b></p>
<p>Erős széllökéseknél is mindenképpen óvatosan kell haladni, főleg akkor, ha hídon vagy emelkedő úton kell mennie. Különösen veszélyes a vezetés erős ködben. Ötven méter látótávolságnál maximum ötvenet mutasson a sebességmérő. Ilyen időjárási viszonyok között érdemes az átlagosnál nagyobb követési távolságot tartani. Ellenkező esetben ugyanis egy hirtelen, váratlan fékezési manőver során könnyen baleset történhet. A ködlámpát csak akkor ajánlott szabad bekapcsolni, ha a látótávolság ötven méter alá esik, illetve amennyiben indokolt és valóban köd van. Amennyiben javulnak a közlekedési viszonyok, kapcsolja le a ködlámpákat, így nem vakítja el a szemből jövő, az ön előtt haladó és az önt követő autóst.</p>
<p>Különösen veszélyes helyzetben vannak a ponyvás teherautót vezetők, így a többi autósnak nagy szélben körültekintően kell megközelítenie a kamionokat. Autópályán oldalszélben még nagyobbat ránt az autón a széllökés, amikor kibújunk a megelőzött kamion mellől. A kormányt erősen kell markolni, nem szabad egy pillanatra sem hagyni, hogy a szél befolyásolja az irányítást. Ilyenkor arra is fel kell készülni, hogy egy másik autóról letép valamit a szél, de erdős, fás szakaszokon faágak letörésére is számíthatunk.</p>
<p><b>Köd</b></p>
<p>A köd mértéke és sűrűsége is változhat, a csökkent látási viszonyt jelentő 100 méter körüli látótávolságtól addig, hogy néha az autónk orrát is alig látjuk. Nyilván ilyen körülmények között senkinek sem ajánlott a vezetés, hiszen nullára kellene csökkenteni a reakcióidőt, a reakcióidő alatt megtett utat, valamint a fékutat. Indulás előtt ellenőrizzük az autónk világítását. Győződjünk meg arról, hogy mindegyik lámpánk működik. Tegyük próbára a ködlámpát is (ha van), valamint a hátsó ködzáró fényt. Ezekkel kerülhetjük el, hogy ne az utolsó pillanatban vegyenek észre minket.</p>
<p>Problémát jelent, hogy egyáltalán megtaláljuk-e az út nyomvonalát. Erre jó taktika, ha a szemünket az út szélén tartva követjük a vonalvezetését. Így jobban felkészülhetünk az út széle felől ránk leselkedő veszélyekre. Ne feledkezzünk el arról sem, hogy ilyenkor az útkereszteződéseknél is drasztikusan lecsökken az oldalirányból érkező autók észlelhetősége is, hiszen a lámpáinak a fénye sem árulkodik róluk. Ha ismerős terepen közlekedünk, erre jó előre gondoljunk, és ennek megfelelően változtassuk a sebességünket is.</p>
<p>Néhányan úgy próbálják pótolni a ködlámpa hiányát, hogy felkapcsolják a reflektort. Ez elhibázott döntés, mert így az erős fény visszatükröződik a vízcseppekről, csak fényes káprázatot kapunk eredmény gyanánt, ami tovább csökkenti a látótávolságot.</p>
<p><b>Latyak</b></p>
<p>Napokon belül érkezik az első hó, megjelenik a latyak az utakon. Ez alattomosan, a másodperc törtrésze alatt változtathatja meg jelentősen a tapadási értéket a kerekeink alatt. Amikor a kitaposott nyomvonalon már csak vizes az út, ha kimozdulunk a vékony kerékjáratból, máris gyenge tapadással kell szembesülnünk. Veszélyessé válhat a sávváltás, az előzés, a kanyarodás. A probléma leginkább abban a pillanatban jelentkezik, amikor a hátsó kerekünk halad át a latyakos sávon: a tapadás hiánya stabilitásvesztéshez és megpördüléshez vezethet. Ilyenkor jó, ha gondolatban előre felkészülünk a gyors ellenkormányzás, tehát a korrigálás szükségességére. Ahhoz, hogy ezt megfelelő ütemben és mértékben tudjuk megtenni, elengedhetetlen a jó időben történő érzékelést lehetővé tevő megfelelő üléspozíció és a "3 óra-9 óra" kormányfogás, ami a gyors reakcióhoz kell. Tartózkodjunk a hirtelen, ideges mozdulatoktól.</p>
<p><b>Lefagyás</b></p>
<p>Sokszor úgy tűnik, hogy az út teljesen száraz, mégis veszélybe sodorhat minket az útra fagyott vízátfolyás, vagy a felüljárókra lefagyott páralecsapódás. A felüljárók levegőbe emelt, ívelt útszakaszok, ahol a hártyavékony jég is képes megtréfálni az autósokat. Ennek oka lehet az, hogy a jármű nem volt megfelelően felkészítve a téli viszonyokra, de ezzel szoros összefüggésben lehet az is, hogy a körülményekhez képest rosszul választotta meg a vezető a sebességet. Ha kanyaríven érne minket ilyen meglepetés, valamivel könnyebb dolgunk van, hiszen az autónk csak a kanyar külső íve felé tud megindulni, így tehát már csak azt kell tudnunk megkülönböztetni, hogy a járművünk eleje vagy hátulja csúszott-e meg, mivel más-más korrigálási technikát követel meg mind a kettő.</p>
<p>Alulkormányzásról beszélünk akkor, ha az autó orra indul meg, vagyis kezd el csúszni. Ilyenkor nagyobb íven kanyarodik, vagy szélsőséges esetben, ha olyan minimálisra csökkent a tapadás a kerekek alatt, egyáltalán nem kanyarodik. Ekkor az első lépés annak érdekében, hogy visszaszerezzük az uralmat a jármű felett, az, ha megpróbáljuk csökkenteni a sebességet. Az esetek többségében a gázelvétel elégséges, de ABS-es autó esetében némi féket is használhatunk. Ha nincs ABS (blokkolásgátló) az autónkban, ne használjunk féket, mert leblokkoljuk a kerekeket és még kínosabb helyzetbe hozzuk magunkat, hiszen így már teljesen irányíthatatlanná válik a jármű.</p>
<p>Fontos, hogy ijedtünkben vagy tudatlanságunkban ne rántsuk a kormányt a kanyar belső íve felé, mert ezzel is csak a csúszásunkat fokozzuk. Amennyiben az autó hátsó része indul meg a kanyar külső íve felé, túlkormányzásról beszélünk, és megoldást az ellenkormányzás jelent. Ez meglehetősen ellentmondásos manőver. Mindig abba az irányba tekerjük a kormányt, villámgyorsan, ütközésig, amerre az autónk feneke mozdult. Számtalan helyzetben, ha kellőképpen felkészültek vagyunk, kisebb kormánymozdulat is elégséges, de az emberek többsége nem elég gyors és gyakorlott ehhez, ezért javasolják a szakemberek a ütközésig való kitekerést. Itt a kevés és nem a több okoz gondot, már ami a kormánymozdulatot illeti.</p>
<p>Ha egyenes útszakaszon csúszik meg a kocsi, akkor az irány sokkal kiszámíthatatlanabb. Ilyenkor az lesz az irány, amelyik kerék alatt előbb megszűnik a tapadás. Ha így járnánk, nem szabad a szemünkre hagyatkoznunk a helyzet felmérésében, mert egészen biztos, hogy nem tudjuk orvosolni a dolgot. Az egyetlen biztos megoldás az, ha a fenekünkkel érzékeljük, milyen irányban történt az elmozdulás alattunk. Ez az érzékelés sokkal gyorsabb, mint a vizuális.</p>
<p>Ha észrevettük, hogy egy kevésbé tapadó részre futottunk, ne kezdjük el jobbra-balra mozgatni a kormányt, ellenőrizve, hogy valóban jól gondoljuk-e a csúszásveszélyt, hanem csak vegyük el a lábunkat a gázról és a kormányt egyenesen irányban tartva hagyjuk, hogy kicsit lelassuljon az autó és elhagyja a jégfoltot.</p>
<p>Forrás: camiondriver.hu</p>