<p>Kezdjük ez utóbbival. Az előzményekhez tartozóan négy politikai szervezet - a szavazást még szeptemberben kezdeményező SZDSZ-en kívül a „négy igen” oldalán állt a Fidesz, a Petrasovits Anna-féle Szociáldemokrata Párt és a Kisgazdapárt - november 8-án közös felhívást bocsátott ki, melyben a népszavazáson való részvételre és négy „igen”-szavazat leadására kérték a választópolgárokat. „Aki otthon marad, a múltra szavaz!” – lehetett olvasni plakátokon, szórólapokon. A legerősebbnek tekintett ellenzéki párt, az MDF bojkottálta a kezdeményezést. „Nem megyünk el, nem szavazunk” – jelentette be Csengey Dénes a tévé híradójában. A választásokat november 26-ra írták ki, a szavazólapokra pedig a következő kérdések kerültek:</p>
<ol>
<li>Csak az országgyűlési választások után kerüljön-e      sor a köztársasági elnök megválasztására?</li>
<li>Kivonuljanak-e a pártszervek a munkahelyekről?</li>
<li>Elszámoljon-e az MSZMP a tulajdonában, vagy a      kezelésében levő vagyonról?</li>
<li>Feloszlassák-e a Munkásőrséget?</li>
</ol>
<p>A szavazáson a választásra jogosult állampolgárok 58,03%-a vett részt és mind a négy kérdésben az „igenek” győztek.</p>
<p>1961. augusztus 13-án szögesdróttal választották el Berlin keleti és nyugati felét. Ezt váltotta fel később a betonból épült és védelmi zónákkal határolt fal, amely létezésének szűk három évtizede alatt egyre kifinomultabb, a szökést szinte teljesen lehetetlenné tevő határzárrá alakult. A fallal kettéosztott Berlin 1989 novemberéig Európa megosztottságának és az elnyomásnak egyik fő szimbóluma volt, annak 1989. novemberi leomlása után pedig a hidegháború befejeződésének jelképévé alakult.<br />E hónap 9-ik napján, egészen pontosan 18 óra 57 perckor az NDK kormánya bejelenti a kelet-berlini határok megnyitását. A hír valóságos bombaként robban. Pillanatok alatt NDK polgárok ezrei tódulnak Trabantjaikon, Wartburgjaikon, vagy épp gyalogszerrel a határátkelőhelyek felé. Mivel az ellenőrző pontokon az átjutás igen vontatottan halad, 23:14 perckor a tömeg egyszerűen megrohanja és megnyitja a berlini sorompókat. Lelkesen özönlik el a város nyugati részét, miközben ujjongó, pezsgőket bontogató nyugat-berliniek várják őket. Megkapó jelenetek egész sora zajlik le az ott lévők és a kamerák szemei előtt: rég nem látott rokonok és ismerősök vagy ismeretlenek ölelik egymást zokogva át. A novemberi nagyszerű események szó szerint és szimbolikus értelemben is megnyitották az utat az egyesítés előtt, melyre hivatalosan szűk egy év múlva került sor. A falból kibontott darabok pedig a szabadságot jelképező emléktárgyakká váltak.</p>
<p>A „szocialista blokk” más európai államait sem hagyják érintetlenül a változások. Olyan „nagy öregek” távoznak a hatalomból, mint például Bulgária gyűlölt diktátora, Todor Zsivkov, a keleti tömb legrégebben hivatalban lévő pártvezetője, Csehszlovákiában pedig a kommunista párt egész vezetősége mond le tisztségeiről.</p>
<p>Hogy mégse csak Európáról szóljunk novemberi cikkünkben, tekintsünk kicsit át a tengerentúlra. Itt is fontos, történelmi jelentőségű esemény történik: az USA fennállása óta ugyanis először választanak a demokrata Douglas Wilder személyében fekete kormányzót, mégpedig Virginia államban, míg az ugyancsak fekete republikánus David Dinkins New York polgármestere lesz.</p>
A mozikban a borzongást és a komédiát kedvelők is megtalálják a számításaikat. Az előbbiek a Halloween 5. része révén rémüldözhettek nagyokat, míg az utóbbiak a nagysikerű, Ni csak ki beszél! című, John Travolta és Kirstie Alley főszereplésével bemutatott vígjáték okán  kacaghatták ki magukat.